Jānis Ezeriņš (1891–1924) ir viens no izcilākajiem un vienlaikus arī mazāk pētītajiem latviešu rakstniekiem – īstens novelistiskas meistars. Rakstnieka īsajā dzīves laikā sacerētie stāsti un noveles sakopotas sešos krājumos, kas bija notikums ne tikai 20. gadsimta pirmajās desmitgadēs, bet arī kļuva par nozīmīgu ietekmi un ierosmes avotu turpmākajai latviešu īsprozas attīstībai. Pirmā rakstnieka publikācija bija 1907. gadā, turpmāk rakstīta gan proza, gan dzeja, ir mēģinājumi arī dramaturģijā. Jānis Ezeriņš bija arī izcils tulkotājs, latviešu lasītājs viņa skatījumā iepazina Oskara Vailda romānu „Doriana Greja ģīmetne”, Džovanni Bokačo „Noveles”, Stendāla romānu „Sarkanais un melnais” u. c.
Konferencē uzmanība būs pievērsta J. Ezeriņa prozas naratīva jautājumiem (S. Lasmane, J. A. Kastiņš), pētniekus ir fascinējušas J. Ezeriņa noveles, kurās parādās insekti un dzīvnieki (D. Teters, A. Vedela, N. Šroma, I. Kalniņa). J. Ezeriņu īpaši aizrāva O. Vailda daiļrade, par to stāstīs A. Leine, bet par citiem tulkojumiem A. Blūma. J. Ezeriņa pētniecībā viņa dzeja vienmēr palikusi novelistikas paēnā, tādēļ šoreiz tā ir vairāku ziņojumu uzmanības centrā (A. Kubuliņa, I. E. Kalniņa, S. Ratniece). Mazāk zināmas J. Ezeriņa darbības sfēras ir publicistika un kritika (V. Vecgrāvis), darbība LETĀ (J. Zālītis), komiskais neuzrakstītais romāns (A. Skutelis).
J. Ezeriņa noveļu daudzveidības, smieklu un traģiskā atklājēja ir E. Seņkova iestudētā izrāde “EZERIŅŠ” Latvijas Nacionālajā teātrī, konferencē par iestudējumu stāstīs S. Radzobe un L. Ceļmale.
J. Ezeriņa dzīve ir cieši saistīta ar Madonas un Cesvaines novadu, poētiskā un reālā vieta viņa darbos būs S. Kušneres un D. Zvirgzdiņas ziņojumu centrā.
Pirmā konferences diena norisināsies Rīgā (LU HZF, sākums plkst. 10.00), bet otrā diena Madonas Novadpētniecības un mākslas muzejā (sākums 11.30).
Konferenci finansiāli atbalsta: VKKF, LU HZF, Madonas novada Dome, Madonas Novadpētniecības un mākslas muzejs.
Konferences videotranslācija: