![Foto: Ralfs Kokins](/fileadmin/_processed_/5/7/csm_Linards_Rozentals_LU_TF_dievkalpojums_2019_foto_Ralfs_Kokins_58f1c1ecb0.jpg)
Šajā laikā daudzi nāk klajā ar padomiem un ieteikumiem. Taču mēs neviens vēl neesam bijuši tur, kur esam tagad. Mēs neviens neesam eksperti un nevienam no mums nav savlaicīgi izstrādātas stratēģijas un taktikas, ko darīt, ko just, kā attiekties, ko nedarīt un tamlīdzīgi.
Tāpēc man nav citas iespējas, kā tikai ieklausīties sevī un vaicāt, kas varētu palīdzēt šo laiku izdzīvot man pašam, kā šajā laikā ne tikai eksistēt un šo laiku izturēt, bet to izdzīvot kā savas dzīves daļu. Jo šis ir mans un mūsu laiks, mana un mūsu tumsa, mana un mūsu gaisma.
Mēneša laikā esam zibenīgi pamanījušies gandrīz visu, ko darījām līdz šim fiziski, pārcelt uz virtuālo realitāti. Tas ir ļoti labi. Taču ir lietas, kuras virtuāli nevar. Un nevajag. Lūk, tām mums vajag pievērst uzmanību.
Tāds ir mans pirmais ieteikums. Neļaut atrofēties mūsu maņām. Pieskarties viens otram un lietām vairāk, izsmaržot, izgaršot, noglāstīt vairāk. Tos un to, ko drīkstam un gribam. Pieskarties tam tagad - divkārt tik daudz, kā agrāk. Glāstiet savu kaķi, apmīļojiet suni, mājas sesku, pabužiniet kanārijputniņu, kāmīšus, jūrascūciņas, baltās žurkas – dievsviņzin, kas tik jums mājās visiem nav. Pieskarieties, apmīļojiet, svētījiet, esat viens otram Mīlestības sakraments, ja citu Sakramentu šobrīd saņemt nevaram. Jo tiem, kas nekam nepieskaras, izdzīvot ir grūtāk. Pagaisuši visi virspusējie, paviršie pieskārieni. Palikuši tikai lielie, nozīmīgie, svētākie. Tagad katrs mīlošs pieskāriens ir Kristus vērts.
Otrs ieteikums ir tikpat vienkāršs. Es ieteiktu jums dzīvot. Ne tikai kā pagaidām izdzīvot, bet kā DZĪVOT. Jo mēs varam dzīvot savas dzīves arī šajos apstākļos. Mūsu dzīvēm nav jākļūst par kaut ko citu. Jo dzīve ir viena, tā pati - vakar, šodien un rīt. Atceraties, kā teica Viktors Frankls - ticība ir drosme būt, proti, ticēt, ka dzīve vēl kaut ko no tevis gaida, vēl kaut ko grib tev dot un tu tai vari vēl kaut ko sniegt - un tas ir vienmēr, vienmēr, līdz pēdējam elpas vilcienam. Izdzīvot var dzīvojot. Beigu beigās tā pa īstam izdzīvo tikai tie, kas sāk dzīvot jau tagad. Dzīve ir iespējama arī tagad. Dzīve joprojām ir iespējama.
Trešais ieteikums ir spēt uzdrošināties kavēties un pabūt tajā tukšumā, ko ir radījušas tukšās ielas un kafejnīcas, skolas un universitātes, tukšās baznīcas un apklusušās ērģeles, un nenotiekošie dievkalpojumi. Tajā klusumā ir kaut kas liels un svēts. Lūk, kā būt vienlaikus interneta piedāvāto iespēju plašumos, un arī izjust, piedzīvot šo klusumu, tukšumu, šo Neko ar lielo burtu. Kādreiz man liekas, ka tieši šajā Klusumā runā Dievs. Varbūt šis Klusums nav ne ar ko jāaizstāj. Ne ar vienu Zoom sanāksmi. Klusumam un tukšumam ir jāļauj būt.
Ceturtais ieteikums nedaudz dīvains, Lieldienu nakts iespaidā. Jo tad, kad ir nakts un nevar iemigt, ir raizes un bažas, nogurums un izsīkums, ir svarīgi nepalaist garām brīdi, kad atspīdēs gaisma. Katrā dienā ir kāda gaisma, kas tajā ielaužas. Katrā tumsā. Katrai dienai ir savs saullēkts un nepalaidiet to garām. Katrai dienai ir savs saullēkts un mums tas ir jāatrod. Katrā dienā, katrā cilvēkā, katrā, jā, arī notikumā. Šis mums ir vajadzīgs vairāk kā izdzīvot un ēst. Bez saullēkta mēs neizdzīvosim. Jo pats svarīgākais mūsu dzīvēs notiek saulei lecot.
Bet piektais ieteikums – par spīti visam nepārstāt sapņot. Jo visvairāk sapņo tieši naktī.
Kurš vairs necenšās sapņot un ticēt nākotnei, ir zudis. Viņam būs grūti iznākt ārā no krīzes. Bez sapņiem rītu nesagaidīsim. Ja vēl cenšamies sapņot, neesam vēl padevušies. Krājiet savus sapņus arī tad, ja tos šodien nevar piepildīt. Neatmetiet tiem ar roku.
Kad pēc mēneša vai vairākiem vēl izsīkušāki un nogurušāki iznāksim laukā, saullēkti un sapņi, kurus būsim sevī sakrājuši, daudz ko saliks pa plauktiem.
Un, visbeidzot, - neprasīsim no sevis par daudz! Neprasīsim no sevis un citiem iziet no šī visa gudrākiem, spējīgākiem, spēcīgākiem! Cerēsim vienkārši no tā iziet.
Mana lūgšana šajā laikā ir – mūsu dienišķo spēku, Dievs dod, mums katram.
Ne priekš mēneša, nedēļas, vai pat rītdienas.
Bet priekš šodienas.
Dod spēku mums katram nodzīvot šo dienu.
Linards Rozentāls